- Poate as arata bine atarnat drept trofeu. - E randul tau.
- Vorbeste cu el. - Esti nebuna? Omul are o pusca.
Sa nu ma faci nebuna!
Intreg orasul ma crede nebuna din cauza jocului asta.
- Poate ar trebui sa dau. - Da.
- Crezi ca a venit cineva la petrecerea mea. - Hei, dau cu zarurile acum.
Voi da cu zarurile.
Poftim, da-i.
"Nu te lasa prostita, nu-i tunetul. Sa stai pe loc ar fi o greseala."
Auziti?
Fugiti! Este o hoarda de animale!
Jocul!
Nu priviti inapoi!
Nu jocul!
- De ce nu l-ai luat, Peter? - Ignora-l. E Balanta.
- Unde mergi? - Spre apa!
- E matusa Nora. Unde-ati fost? - Imi pare rau, ati gresit numarul.
Asteptati-ma!
- Cu ce va pot ajuta? - Vreau niste de-astea.
Nu se mai fac din 1903.
Fir-ar sa fie! Imi trebuie o alta arma.
Este o perioada de asteptare si trebuie sa completati aceste formulare.
Sau le-as putea completa eu.
Louise...
Daca intreaba cineva, nu ati luat-o de aici.
Nu lucrati la posta, nu?
Alan!
Liniste.
Peter!
- Peter, esti ok? - Nu a fost prea fain.
- Imi dai fiori. - A fost grozav.
Buna treaba. Hai. Da-mi jocul. Sa mergem.
Oh, nu...
Comportati-va natural.
Ascunde jocul.
- Unde-s necazuri dau de tine. - De mine? Despre ce vorbiti?
- Te iau la sectie. - Nu merg niciunde.
- Stati! Nu-l puteti lua... - E logodnicul ei.
- Credeam ca-i unchiul vostru. - E in regula, voi reveni curand.
- Iti abandonezi prietenii!? - Vom termina jocul mai tarziu.
- Van Pelt... - Va sugerez sa mergeti acasa acum.
- Cum mai terminam jocul? - Nu putem termina fara el.
- Judy! - Ce-i?
Am crezut ca pot termina jocul. Eram la doar 10 patratele distanta.
"O lege a lui Jumanji incalcata, vei da mai mult decat ai luat."
- Ai incercat sa trisezi? - Am incercat sa las zarurile pe 12.
Ok, draga, asta inseamna sa trisezi.
Peter, mainile tale! Uita-te la maini!
Se indreapta spre resedinta Parrish. Nu le pot opri.
- Adu Garda Nationala aici. - Ce se intampla? Stiu ca stii.
Nu m-ai crede daca ti-as spune, Carl.
- De unde stii cum ma cheama? - Stiu mult mai multe lucruri.
Ai lucrat la Parrish Shoes. Iti spuneau 'Sole Man'.
Asa e. Am fost acolo... pana cand batranul Parrish m-a concediat.
Si aveam ceva ce putea intoarce roata intreg orasul.
- Pantofii tai. - Exact.
Carl, stiu ca nu inseamna prea mult dupa 26 de ani...
dar imi pare rau.
- Pentru ce? - Sunt eu. Alan.
- Ce se intampla? - Se pare ca-i o lichidare de stoc.
Tocmai ai vazut 3 maimute pe o motocicleta, nu?
INTRERUPT MOMENTAN
Poate putem sa-i platim cautiunea cu o fila cec.
Spuneti-i lasului ala ca poate sa vina sa-l ia de la mine.
Da-mi-l, baiete!
Ajutor! Scoateti-ma de aici!
- Iata-l. - Stati aici.
Te-am prins, fato. Acum Alan va veni dupa tine.
Nici macar nu stie ca-s aici. Deci planul tau e de rahat. Pa...
- Daca misti iti zbor creierii. - Cheama politia!
Asta ar trebui sa fie de-ajuns.
Verificare de pret!
Daca ma lasi sa plec voi opri toate astea.
Iti spun adevarul. Te rog, trebuie sa ma ajuti.
Stiu ca voi regreta asta.
Stai nemiscat.
Gata, ti-am dat drumul. Acum ce facem?
Tu vei sta aici. E pentru binele tau.
- Alea sunt cheile mele. - Imi vei multumi intr-o zi.
Au fost luati ostateci la Sir Sav-A-Lot, o femeie si doi copii.
Pare a fi persoana inarmata pe care ai raportat-o mai devreme. Carl?
- Ce-i Sir Sav-A-Lot? - Un magazin care vinde cu reducere.
Usurel.
Nu-ti face griji. Am mai condus... o data.
- Monroe si Elm. - Biserica Episcopala?
Nu, acum e Speedy Burger... daca a mai ramas ceva din el.
Judy!
- Avem musafiri. - E in regula. Ne va acoperi.
Iata jocul.
Sobolanilor!
- Opreste sirena. - Ok.
V-as fi putut impusca in orice moment.
- De ce n-ai facut-o? - Alan a dat cu zarurile.
Acolo-i. Pune frana!
- Frana! - Pune frana!
Trebuie sa apara dintr-un moment intr-altul.
Sarah! Sunteti in regula? Unde-i Peter?
Sunt aici.
Minunat.
Nu uita, circumstantele nu sunt niciodata scapate de sub control.
Sfarsitul casetei numarul 3.
Stiri de ultima ora din Brantford, New Hampshire.
Cel putin 98 de oameni au fost spitalizati.
Simptome variind de la febra si mancarimi...
- AIan, vorbeste cu el, te rog. - Nu avem timp, ok?
Stiu, dar e doar un copil si a incercat sa ajute.
Judy, haide.
Te-am avertizat, Peter, dar tu ai vrut sa joci jocul.
Plangi? Nu plange. Tine barbia sus.
Plansul nu ajuta la nimic.
Daca ai vreo problema trebuie s-o infrunti ca un barbat.
Imi pare rau. 26 de ani in jungla si tot seaman cu tatal meu.
Vino aici, imi pare rau. E in regula.
- E normal sa-ti fie frica. - Nu-i asta.
Pai ce-i atunci?
Ok... gata?
Nu-ti fa griji, te vei transforma inapoi imediat.
Vom merge inauntru si vom termina jocul.
Indiferent ce se-ntampla...
Dintr-o data, ma simt ca acasa.
Lorraine, ma duc spre resedinta Parrish. Trimite intariri.
Lorraine?
- Stai! - Acum ce mai e?
- E vreo problema, doamna? - Ma puteti duce pana acasa?
- Unde locuiti? - In vechea casa Parrish.
- Aveti copii? Un baiat si-o fata? - Dumnezeule! Ce sa-ntamplat?
Urcati. Va explic pe drum.
Bine! Ia-o! Trebuie sa ajungem la casa aia.
- N-ar trebui sa jucam altundeva? - Nu, am crescut in asta.
- E randul meu. - Sarah, daca dai 12, castigi.
Ok, gata? Acum dau.
E ok.
"In fiecare luna cu luna plina, va fi un muson...
... in laguna ta." Munson? Pai, cel putin suntem inauntru.
- Putina ploaie nu a facut rau nimanui. - Nu, dar mai multe te poate ucide.
- Ce facem acum? - Mergem pe un teren mai inalt.
Stati uniti!
Esti ok, Peter?
Alan, ce-i aia?
Continuati sa mergeti.
Stati pe masa.
Pe candelabru.
- Judy! Peter! - Lasati-ma sa ma ocup eu de asta. Nu-i nimic.
Probabil au dat televizorul prea tare.
Mereu am vrut sa fac asta. Dati-va in spate, va rog.
Alan, da-mi mana !
- Ia-ma de mana. - Am reusit.
ia jocul.
- Esti ok? - Da.
Alan, te-ai luptat cu un aligator pentru mine.
E fost un crocodil. Aligatorii nu au nu au chestia aia pe picioarele din spate.
Greseala mea.
E randul meu.
Colonelul Mustard in biblioteca cu o luxatie.
Indiciu.
"Teme-te de locul unde stai. Podeaua e mai rapida decat nisipurile miscatoare."
- Ajutati-ma. - Stai calm. Nu te agita.
- Sunt calm. - Alan, prinde-te.
Te-am prins. Trageti!
Nu mai imi dati lucruri care se dezmembreaza.
"E o lectie..."
"E o lectie pe care-o inveti..."
Te-am prins.
"...cateodata trebuie sa mergi inapoi."
- Te-am ranit? - Nu.
Multumesc, Judy. Te-ai gandit foarte repede.
Sarah si cu mine am vrea sa iesim din podea. E randul tau, Peter.
- Am crezut ca te pierd din nou. - Iti multumesc ca ai ramas.
"Ai nevoie de ajutor? Astepta. Te vom ajuta. Toti avem 8."
- Ce-i aia? - Nimic.
Peter, tata tinea un topor in sopron. Du-te si ia-l!
Judy? Peter?
Matusa Nora, sunt eu, Peter.
Voi explica mai tarziu.
Sarah, e randul tau. Poti sa termini daca dai 7.
- Nu pot da cu zarurile. - Pune zarurile in gura.
Judy, adu jocul. Grabeste-te.
Judy!
- Esti ok? - Sunt bine. Ajuta-i.
Haide, Judy.
Da-mi zarurile.
"Aproape ai ajuns. Miza-i mare. Acum pamantul incepe sa se cutremure."
- As vrea ca mama si tata sa fie aici. - Si eu as vrea.
Singura noastra sansa e sa terminam jocul.
- Ia jocul! - Nu, nu-ti dau drumul.
Nu te misca!
Ridica-te.
Ce-ai in mana?
Arunca-le.
Pana aici, Sonny Jim. Jocul s-a terminat.
- Fugi. - Nu.
- Nu te temi? - Sunt ingrozit.
Dar tatal meu mi-a spus mereu sa-mi infrunt temerile.
Bun baiat. In sfarsit te porti ca un barbat.
Cateva ultime cuvinte?
- Jumanji. - Ce?
Jumanji.
Nu, AIan! Nu!
- Ma bucur ca v-ati intors. - Am lipsit doar 5 minute.
A parut mult mai mult timp.
Am crezut ca nu-mi vei mai vorbi niciodata.
Orice-am spus, tata, imi pare rau.
Uite, AIan, am fost suparat.
Si mie imi pare rau.
Nu trebuie sa mergi la CIiffside daca nu vrei sa mergi.
Mai vorbim maine De la barbat la barbat.
- Dar de la tata la fiu? - Minunat.
Trebuie sa plec. Sunt invitat de onoare.
Tata...
In 196... Azi, la fabrica...
Nu a fost vina lui Carl Bentley. Eu am pus pantoful un transportor.
Ma bucur ca mi-ai spus, fiule.
- Merci. - Pa, tata.
- Mama mia! Judy si Peter! - Alan, ei nu sunt aici.
Este 1969. Inca nici nu exista.
Uit cum e sa fi un om mare.
- Nu ne vom uita unul pe celalalt. - Judy si Peter ai nostri.
E ceva ce am asteptat sa fac.
Ar fi bine s-o fac pana nu ma simt prea copila.
Probabil nu te invata sa conduci in clasa a 6-a.
Tata, noul antrenor de cross e grozav. Nu, nu e un sutien, e un pantof.
- Sunt aici. - Ne vem maine la aeroport.
Va fi cel mai frumos cadou. Pa pa.
Sunt aici?
- Jim! Ma bucur ca ai venit. - Aceasta e sotia mea Martha.
- Ea e Sarah. - Unde sunt copii?
- Dumnezeule, iata-i. - De unde ai stiut?
- A ghicit... - Asa e, ei sunt copii nostri.
Judy si Peter. Copii, salutati-i pe dl si dna Parrish.
- Ne bucuram de cunostinta. - Exact cum ne amintim de voi.
Simt ca stiu atatea despre ei.
I-ai povestit lui AIan asa de multe despre ei.
Voi aduce cadourile.
- Adoram copiii. - Craciun Fericit.
- Deci, cand poti incepe? - De fapt am planificat o vacanta la schiat.
- In multii Stancosi canadieni. - Nu!
Scuze... noi...
...trebuie sa incepem marketingul pentru noua colectie urgent.
Nici o problema. Pot incepe saptamana viitoare.
Da-mi voie sa te prezint oamenilor cu care vei lucra.
Haide. Casa noastra a fost casa voastra... este casa voastra.
Ce-i sunetul asta?